Rymden, den sista utposten.
Det här är rymdskeppet Enterprises resor.
Dess femårsuppdrag: att utforska nya märkliga världar,
att söka efter nytt liv och nya civilisationer,
att djärvt färdas dit ingen har färdats förut.
EN AV VÅRA PLANETER SAKNAS
Kaptenens loggbok, stjärndatum 5371,3.
Ett enormt stjärnstoffmoln har rapporterats
vara på väg mot galaxens yttre gräns.
Dess like har aldrig tidigare skådats.
Stjärnflottan har skickat Enterprise att undersöka
för vi är den enda farkosten i närheten av fenomenet.
Vår nuvarande position är i Pallas 14-systemet
vilket innehåller Mantilles,
den mest avlägsna bebodda planeten i hela federationen.
Vi möter molnet i närheten av Alondra
den yttersta planeten, sir.
Vi är snart inom sensor-avstånd från molnet.
-Värden? -Det verkar ha oregelbunden form...
vara 800 000 km i diameter,
och omkring hälften så djupt.
Det är ofantligt.
Två gånger så stort som Saturnus, Jupiter och Neptunus tillsammans!
Visa vår nuvarande position, kapten Arex.
-Ja, kapten. -Värden, Spock?
Det är väldigt underligt, kapten.
Det ser ut att vara en konstig kombination av materia och energi.
Titta, kapten.
Alondra har försvunnit från navigations-skanningen.
Molnet kan ha hamnat mellan oss och planeten.
Nej, kapten, molnet har slukat Alondra.
Kapten, planeten verkar börja gå sönder.
Dess massa krymper.
Är det möjligt att molnet äter upp planeter, Spock?
Det verkar vara en logisk slutledning.
-Molnet ändrar riktning. -Det är omöjligt.
Kursförändringen verifieras, sir.
Molnet rör sig nu direkt mot den befolkade planeten.
-Men fortsätter det på den kursen... -Kommer Mantilles att dö.
Mr Sulu, öka farten till varp åtta.
-Dra på till max. -Ja, sir.
Kaptenens loggbok, tillägg.
Med varpfart åtta genskjuter vi molnet...
innan det når den bebodda planeten Mantilles.
Men vi vet inte hur vi ska stoppa ett materia-energi-moln...
...som är tusentals gånger så stort som vår farkost.
Kan vi inte stoppa det kommer miljontals människor att dö.
Kanske fler, doktorn.
Om den här grejen gillar att sluka planeter
kanske den letar upp dem lika instinktivt som en amöba letar upp mat.
Den kanske inte bara äter planeter, utan även stjärnor.
Vi vet inte än om molnet är selektivt...
men det kan vara ett hot mot galaxens alla planeter.
Bones, jag behöver ett expertutlåtande.
Vågar vi berätta för Mantilles-borna, försöka rädda de som räddas kan?
-Hur länge har de på sig? -Fyra timmar och tio minuter.
Det skulle bli panik över hela planeten.
-Hysterisk panik. -Å andra sidan, berättar vi för dem...
...kanske en liten del av befolkningen kan räddas, kapten.
Vem är Mantilles guvernör, Jim?
Bob Wesley. Han lämnade Stjärnflottan för att bli guvernör.
-Han är inte hysterisk. -Berätta då för honom.
Vi närmar oss molnet. Vi är där om fem minuter och tio sekunder.
Tack, Bones.
Kapten Uhura, skicka ett nödanrop
-till guvernör Wesley på Mantilles. -Aj, aj, sir.
Jag får ovanliga värden på sensorerna som mäter kemisk identitet.
Av vilket slag?
Element som är okända i våra periodiska system.
Jag tror att molnet har kommit från utanför vår galax.
Kapten.
-Undanmanöver. -Ja, sir.
-Full back. -Ful back, sir.
Det har oss ändå.
Strömmarna är en kombination av koinoenergi...
nästan en ambiplasma...
med en ovanligt kraftfull dragningskraft.
Förbered för att avfyra alla faserkanoner in i molnet.
Faserkanonerna låsta och klara.
-Eld. -Ger eld.
Ingen effekt, kapten.
Molnet verkar absorbera faserenergin, kapten.
Vi flyter inuti molnet.
Alla däck rapporterar skakningar, men inga skador, sir.
Kapten, objekt närmar sig i fören.
Skyddssköldar på.
-Sköldar uppe och igång, sir. -Fler objekt närmar sig bakifrån, sir.
Analys, Spock?
Objekten är nån form av högt laddad gasformig antimateria.
-Maskinrummet till kapten Kirk. -Kirk här.
Kapten, kraftflödet är för tungt för sköldarna att hålla...
-en längre tid. -Jag vet, Scotty.
Förbered sköldarna för en antimateria-laddning.
Ja, sir. Klart slut.
-Antimateria-laddning redo, sir. -Eld.
-Fördubbla laddningen. -Klart, sir.
Eld.
Nå, Spock, några slutsatser?
Bara början på en teori, kapten.
Det är möjligt att molnet vi är fast i
är ett levande väsen.
Molnet är levande.
Ja, kapten.
Dess komponenter verkar vara samma som hos levande organismer.
-Någon åsikt, Bones? -Vissa likheter finns.
Det är inte hundraprocentigt.
Men en sak är säker. Vi måste ut från området.
Den där dimman där ute
beter sig som en makromorfas-enzym.
Kan vi inte hålla sköldarna uppe fräts skrovet sönder
och vi bryts ner till små ätbara partiklar.
Jag måste nog hålla med doktorn, kapten.
Planeten Alondras massa har stadigt krympt...
sen vi kom hit.
Jag får ett subrymd-meddelande...
från guvernör Wesley på Mantilles.
-Koppla det till min hytt. -Ja, sir.
Mr Sulu, använd scannrarna och gör ett diagram...
över molnets sammansättning och skicka det till biblioteksdatorn.
Tre och en halv timme, Jim. Det räcker inte.
Inte ens om jag hade skeppen redo att helt evakuera planeten.
Du har tid att rädda en del, Bob.
Tiden räcker inte ens till det, men det får duga.
Hur ska du välja?
Det finns inget val. Vi räddar barnen.
Om tre timmar och 20 minuter når molnet Mantilles.
Miljontals kommer att dö. Jag behöver er hjälp.
Analysen?
Om vi antar att molnet är levande...
måste vi också anta att den behöver nån sorts mat för att hålla sig vid liv.
Det stämmer.
Med tanke på att Alondra försvann...
lever molnet på energin den konverterar från planeterna det äter.
Precis. Det är som en stor tjur...
som betar här och där på universums betesmark.
Vad är de där klumparna, Bones?
Jag tror att de har samma funktion som tänder.
De bryter ner större bitar materia så att de kan ätas upp.
Vi ser efter vad scannrarna har hittat...
vad gäller molnets sammansättning.
Det verkar ha nån sons anatomi.
-Arex, var är vi på den kartan? -Jag positionerar Enterprise.
Öppningen där vi drogs in verkar ha stängts.
Men det finns en annan öppning i toppen.
Om den här saken har nåt sorts matsmältningssystem
har vi inte så stor chans att klara oss så långt.
Tre timmar och fem minuter innan molnet når Mantilles, sir.
Tack, mr Arex.
Eftersom vi bara verkar ha en väg ut, ska vi ta den.
Mr Sulu, ta oss till mittenområdet.
-Aj, aj, sir. -Och om saken har en mage
kanske vi kan ge den precis så mycket att smälta
att den vänder bort från Mantilles.
Vi har nått ingången till mittenområdet, kapten.
Vad ska vi göra nu? Knacka?
Det behövs inte, Bones. Nu börjas det.
Vad är det där för saker?
Vi är nog i vad som motsvarar tunntarmen.
De där sakerna som växer ut från väggen är nog tarmludd.
-Tarmludd? -Människans tunntarm
kantas av miljontals såna, de tar upp näring till kroppen.
De är antimateria.
-Om Enterprise rör vid en av dem... -Så exploderar vi.
Mr Sulu, håll skärmarna uppe till varje pris.
-Ja, sir. -Otroligt.
De förstörs vid beröring med materian saken tar in
och sen förnyas de direkt.
-Scott till bryggan! -Ja, Scotty?
Hålls sköldarna kvar så högt
belastas motorn nåt oerhört, kapten.
Speciellt antimaterian.
Med maxfarten och vad det kräver
så faller reserven fort
-Hur mycket tid har vi? -Tjugoen minuter, sir.
Men om indikatorn går under två anti-kilon
återladdas inte motorerna.
Tack, mr Scott.
Mr Arex, försök att ta dig igenom till öppningen på andra sidan.
Ja, sir.
Jag kan inte hålla den på rätt kurs. Vi använder all kraft.
Öka sköldarna till max.
Sköldar till max, sir.
Kaptenens loggbok, tillägg.
Enterprise har bara 15 minuter kvar innan hennes kraft är slut...
och vi är lämnade hjälplösa.
Stoppar vi inte kraftflödet nu så är det slut med oss.
Och om vi stoppar det, så dras vi in mot tarmluddet
och skeppet exploderar.
Kapten, du sa att tarmluddet var antimateria.
Kan vi få en del av det
kan jag sätta det i antimateria-motorn och det kommer att återskapas.
Vi skulle ha nog med kraft för motorer och sköldar
för att nå upp till max igen.
Vi behöver ladda både materia- och antimateria-motorerna.
Materia är inga problem. Vi kan stråla ombord
lite av planetbitarna där ute.
Vi kan skära loss en bit av luddet
med dragstrålen och ta ombord den så.
Ta ombord den?
Nuddar antimaterian insidan av skeppet eller nån av oss
sprängs vi i bitar.
Jag kan rigga en kraftfältslåda
som håller fast biten med tarmludd i mitten.
Sen kan jag ta den till antimateria-utrymmet
och sätta den i förnyelsekammaren
och släppa kraftflödet med fjärrkontroll.
Vi har tio minuter på oss.
Fältet håller. Vi sätter igång.
Det ger oss bara två minuter.
Okej, Gabler, öppna den.
Stäng den.
Vi har precis gett Enterprise och Mantilles
en chans att leva.
Tack, sir.
Läget, mr Spock?
Molnet är nu bara 42 minuter och 14 sekunder från Mantilles.
Och vi har förvissat oss om en viktig fakta.
-Varelsen har en hjärna. -lntelligent?
Det är omöjligt att säga för tillfället.
Den har bara gjort ett drag
som kan tolkas som intelligent.
Den ändrade kurs från Alondra mot Mantilles.
Men det kan ha varit ett ofrivilligt svar...
på hungerkänslan.
Var finns hjärnan?
Det oregelbundna objektet i toppen av kärnan
utstrålar massor av elektrisk aktivitet.
Det är säkerligen hjärnan, Jim.
Hjärnans funktion är i grunden elektrisk.
Når vi den innan molnet når Mantilles...
kanske vi kan rädda planeten.
Vi använder fotontorpederna för att förstöra hjärnan.
Kapten, det här är en levande varelse.
Stjärnflottans regelverk...
Jag vet vad det säger om att döda intelligenta livsformer, mr Spock.
Men vi vet inte om livsformen är intelligent.
Och vi vet att folket på Mantilles är dömt...
om vi inte hindrar den.
Måste jag vara domare, så beslutar jag till fördel för att rädda Mantilles.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 5372,0.
Spock och Uhura använder sensorerna för att skapa en detaljerad tabell
så att vi kan bestämma mål för våra foton-torpeder.
Handlar jag rätt, Bones?
Jag sa en gång: "Människan reste sig från det primitiva
genom att lova: 'Jag ska inte döda idag."'
Men du kan inte låta saken förstöra mer än 80 miljoner liv, heller.
Jag har avslutat analysen av målområdet.
Dessvärre är hjärnan så stor...
att kanske inte ens hela vår vapenarsenal räcker för att döda den.
Men hjärnan kan förstöras helt...
om vi konverterar hela skeppet till energi...
och siktar på hjärnbarken...
och laddar ur energin i ett dödligt slag.
Det låter som om du föreslår att vi spränger skeppet.
Det var nog precis det jag just sa.
Dina beräkningar är specifika och absolut korrekta, inte sant?
-Du är säker på att det går? -Ja, kapten. Helt säker.
-Kirk till maskinrummet. -Maskinrummet Scott här.
Mr Scott...
förbered självförstörelsemekanismen i maskinrummets kärna.
Datorkontrollen styrs från bryggan när det är dags att utlösa den.
-Uppfattat, sir.
Inkommande meddelande, sir. Det är guvernör Wesley på Mantilles.
-Ta upp honom på skärmen. -Ja, sir.
Varsågod, guvernör.
-Jim. -Bob.
Fungerar evakueringen?
Den går bra.
Det var lite hysteri i början...
men de flesta gick med på att barnen skulle evakueras först.
Men det är bara 5 000 barn...
-av 82 miljoner människor. -Jag vet.
Vi ser molnet närma sig, Jim.
Trettioen minuter och fyra sekunder till Mantilles.
-Var är Kane? -Här, med mig.
Oroa dig inte. Hon klarar sig.
-Hej då. -Hej då, Jim.
-Vem är Katie? -Hans dotter. Hon är 11.
Kan vi på nåt sätt fastställa om saken är intelligent eller inte?
Kanske en vulcansk sinnesberöring.
Det skulle kräva fysisk kontakt, vilket är omöjligt, kapten.
Men jag kanske kan nå ut med mina tankar.
Fokuserar vi sensorerna...
på molnets synaptiska elektriska impulser...
kan inputen skickas till skeppets dator för analys till tanke.
Jag kan länka till universalöversättaren och sätta det på audiosystemet härifrån.
-Hinner du? -Det är omöjligt att räkna ut.
Det finns för många okända faktorer.
Jag kan bara försöka upprätta länken. Inte mer.
Precis tjugosex minuter till Mantilles, sir.
Okej, Spock. Sätt igång.
Kaptenens logg, stjärndatum 5372,1.
Molnet når Mantilles om sju minuter.
Spock har arbetat på att
försöka nå molnets tankar,
men jag tror inte att vi har nån tid kvar.
Och även om vi skapar kontakt...
kan vi då kommunicera med det och övertala det att inte döda?
Proceduren är redo, sir.
-Tack, Scotty. -Klar, kapten.
Lyssna på mig. Lyssna på mig.
Du är inte ensam här, det finns nån annan.
-Lyssna på mig -Va?
Du är inte ensam här...
det finns nån annan.
Lyssna på mig. Lyssna på mig.
-Vad du? -Jag är en annan varelse.
-Varelse? Var? -Jag är inuti dig.
Inuti? Förklara.
-Inuti mig? -Jag är väldigt liten.
Och det finns många utav mig. Vi är i ett rymdskepp inuti dig.
Förklara.
En liten sak som vi alla finns i.
-Inuti mig? -Inuti dig.
-Förklara. -Vi kom för att tänka till dig.
Du åt upp oss. Du trodde att vi var mat.
Varför? Varför, ni tänka till mig?
Många av oss lever på de saker du äter.
-Saker jag äter? -Ja.
Många av oss finns på den sak som är nära dig nu.
Ät inte upp den.
Förklara.
Den sfäriska saken framför dig, materian du tänker äta upp,
känn den på nära håll.
Hur nära är Mantilles?
Molnet omhöljer den om tre minuter och 20 sekunder, sir.
Känner många nånting.
-Så små. -De är varelser.
Levande, som du. De dör alla om du äter upp den saken.
-För små. -Förklara.
Jag är liten. Vissa saker känner jag är för små.
Inte levande varelser.
Hör på mig. Jag ska komma in i dina tankar.
Och samtidigt kommer du in i mina.
-Nödvändigt? -Ja, väldigt.
Fortsätt.
Bones, han är molnet.
Dess tankar är här.
Stå still.
Kapten, använd biblioteksdatorn. Visa bilder av jorden på skärmen.
Ja, sir.
Den här saken kom vi ifrån.
Kapten, det här är vad jag vill.
Jag inväntar ordern, kapten.
Ett par sekunder till. Vi måste ge Spock den tiden.
Självförstör vi oss inte nu kommer alla människorna att dö.
Molnet har stannat.
Förstår.
Inget begär att äta andra varelser.
-Tystnad. -Det finns många saker i vår galax
som den du just blev varse om.
-Sanning? -Sanning.
Du vill inte äta upp andra varelser.
Det vore bäst om du återvände till ditt ursprung.
Vägen du kom från.
-Gör du det? -En lång resa...
Återvänder du?
Återvänder till ursprungsstället.
Kapten Uhura, kontakta guvernör Wesley.
-Säg åt honom att ta tillbaka skeppen. -Ja, kapten.
-Spock, du lyckades! Molnet far iväg. -Det ser ut så.
Det finns ett "galler" högst upp i hjärnan.
Det används för att känna med. Vi kan rymma från molnet genom det.
Mr Sulu, vi tar oss härifrån genom gallret.
Ja, sir!
Spock, vad såg du?
Universums under, kapten.
Otroligt, helt otroligt.